EN LÅNGVARIG FÖRLOVNING efter Sébastien Japrisots roman
Lördagen den 6 januari 1917 fördes fem dödsdömda soldater-
- genom Bouchavennes-sektorn vid Samme-fronten.
Se upp för tråden!
Den förste, förr äventyrlig och glad-
- bar bricka 2124 från ett värvningskontor i Seine.
Sina stövlar hade han tagit från en tysk.
Förr hade 2124, kallad Bastoche-
- varit kär i en vacker rödhårig dam vid namn Véronique Passavant.
Han hade varit snickare i Bastiljen.
Ibland, mellan två byråer-
- tog de sig ett glas hos Lille Louis på Rue de la Main d'Or.
Stövlarna tog han från en död fiende.
Han hade fyllt dem med halm eller tidningspapper-
-och bytt ut sina gamla kängor.
Han ställdes inför krigsrätt för självstympning.
Man hade hittat krutrester på hans händer och dömt honom till döden.
Se upp för tråden!
Soldat nummer två var 4077 från ett annat kontor i Seine.
Han var svetsare för statens järnvägar i Bagneux.
Han hette Francis Gaignard men kallades för Six-Sous.
Han visste att de fattiga tillverkar kanoner som dödar dem-
-men att de säljs av de rika.
Han försökte förmedla det till soldaterna, men förklarade dåligt.
Olycksbrodern vinet förslöade soldaternas blick så mycket-
- att det blev ännu svårare att nå fram.
Nummer 1818 var den tappraste och farligaste av de fem.
En gång dödade han en officer från sitt kompani.
En officer som slog på de döda.
Upp med er! Ynkryggar!
Maskare!
Du där, res på dig!
Till attack! Till attack!
Du där, framåt!
Ingen fick någonsin veta det.
Benoit Notre-Dame var bonde från Dordogne.
En augustimorgon hämtades han från sin gård och sattes på tåget.
Se upp för tråden!
Telefontråden är den enda länken till den levande världen.
Den kan frambära president Poincarés benådning-
- även om det bara är han här som tror det:
7328 från ett kontor på Korsika, Ange Bassignano.
Aldrig hade någon så lite levt upp till namnet "ängel".
Han ljög, fuskade, skrävlade, tjallade och ställde till bråk.
Tina Lombardi hade varit hans "mjölkko".
För henne hade han suttit av fem år för en "hjärtesak" eller "hederssak".
I själva verket var det en uppgörelse mellan byns hallickar.
Sommaren 1916 uppbådades alla män man kunde hitta-
- för att förstärka förbanden i Verdun. Han hade fått välja.
- Det lär smälla ordentligt här? - Nej, just nu är det lugnt.
- Vem är då gravarna för? - Jo, alltså... Ni attackerar i morgon.
Vi förbereder oss.
Se upp för tråden!
Den femte var ett Blåbär, som årsklass 17 kallades.
Om fem månader skulle han fyllt tjugo.
Han var rädd för allt:
De egna kanonerna, vinden som varnade för gas-
- skyttegravarnas städare, avrättningarna...
Men före slakteri hade han varit raka motsatsen-
- och utmanat stormar när han undsatte fyrvaktare.
Sen kom en granat för mycket.
- Grattis, det var din biljett hem. - Hem till krigsrätten, ja.
Blunda för en gångs skull.
- Han riskerar att skjutas! - Var nu mänsklig!
- Kom igen! - Håll käften!
Efter att de älskat för första gången-
- somnade Manech med handen på Mathildes bröst.
När handen dunkade av smärta, var det hennes hjärta som slog.
Varje slag förde dem närmare varann.
Om Manech var död skulle Mathilda veta det.
Ända sen dödsbudet kom-
- höll han fast vid sin intuition sant: vid en tunn tråd.
Hon förlorade aldrig hoppet.
Men så är hon också positivt lagd.
Om tråden inte förde henne till hennes älskade-
- kunde hon ju alltid hänga sig med den.
I juni 1920 fick Mathilda ett brev från en nunna.
En patient på Hennes sjukhus ville träffa henne.
Han hade träffat Manech vid Samme-fronten i januari 1917.
Augusti 1912. Visst var jag stilig?
Det är en De Dion-Bouton. Med direktdriftväxellåda.
Berätta om Manech, är ni snäll.
I januari 1917 eskorterade jag fem dödsdömda till fronten.
- Han var en av dem... - Ja.
De skulle till en skyttegrav.
Man väntade med fångarna vid resterna av en kyrkogård.
- Vad gör du med tyska stövlar? - Väntar.
Väntar du på Poincarés benådning så väntar du förgäves!
Han kommer att skriva under! Jag skulle ju aldrig ha dömts!
Jag är korsikan, inte fransman!
Låt honom vara. Han är lite borta, men det är bara bra.
Är ni klar, löjtnant?
Kylan räddar honom. Hade det varit sommar hade han dött av kallbrand.
Och Manech? Led han av sina skador?
Två fingrar hade amputerats, men han verkade inte ha ont.
Skyttegraven kallades för Bingoskymningen.
BINGOSKYMNINGEN
För satan! Kunde ni inte ha tappat bort dem på vägen?
Ni kunde väl låtit dem smita?!
Jag skulle föra hit dem, resten rör mig inte.
Då ska jag berätta, din idiot! Mina order är att slänga ut dem-
- och låta dem dö mellan tyskens och vår skyttegrav!
Där har du mina jävla order, sergeant!
Det är status quo med tysken nu.
Det ville ha hit något som satte fart på det hela igen!
Ta för er av soppan, den är ljummen.
Betor och fänkål.
Vad skulle du vilja ha, grabben?
Varm choklad och en honungssmörgås.
Om jag så ska döda mina föräldrar, ska jag ordna det.
Han är föräldralös.
Men om någon hittar det är det Célestin Poux, "soppkökens fasa".
En kvart senare hade han hittat allt.
Smör från Guérande, lavendelhonung-
-och... choklad från Niger!
Har du ingen du vill skriva till? Du har väl en fästmö?
Mathilde. Hans fästmö heter Mathilde.
Jag känner hennes hjärta slå. Det är som morsesignaler...
Vi ska gifta oss.
Vilken tur att vi dömdes, annars hade vi fått vänta till efter kriget.
Nu kan jag åka hem direkt efter avrättningen.
Jag kanske ska bespara er resten?
Jag är halt. inte dum. Berätta vad som hände.
Man gjorde en öppning i taggtråden-
- och sen kläddes fångarna mot kylan.
Célestin Poux offrade en röd vante för att skydda er fästmans hand.
Är de långt bort?
Avståndet är för långt för handgranater, för kort för artilleri.
Gasen skonar däremot ingen.
Tror du de klarar sig?
Dödas de inte direkt, svälter eller fryser de ihjäl.
Tysken kommer likväl att skratta.
Snickaren Bastoche kramades om av korpral Gordes.
De kände nog varann sen innan.
Sen... slängdes de ut.
- Helvete! - Håll käften!
September 1914, 70 kilo i stöt. Och då var jag inte i min krafts dagar.
Levde Manech på morgonen den 17 januari?
I gryningen ropade Favart upp dem.
Alla utom bonden från Dordogne svarade.
- Bassignano! - Här!
- Bouquet! - Vad vill du?
- Langonnet! - Ja, jag är här.
Göm dig lite bättre, Blåbäret.
Notre-Dame!
Det är allt jag vet. Jag skrev min rapport med tungt hjärta.
Det var på tiden, vi ska vidare. Hur gick Bingogrejen?
- Vad är det? - Fånglistan, kvitterad av Favourier.
Ge mig den.
Stå inte bara där, Esperanza!
I morgon far vi till Vosges.
Den här expeditionen blir nog svår att svälja.
I Vosges finns inte bara senapsgas utan även halstabletter.
Halstabletter från Vosges... Adjö.
En tid senare sårades jag vid Somme.
Jag delade ambulans med Chardolot, en korpral från Bingoskymningen.
Han var döende.
Det är Esperanza. Från Bingoskymningen. Minns du?
Förlåt att jag inte kände igen dig.
Säg mig, hur slutade historien med de fem i Ingenmansland?
- Gissa. - Klarade sig ingen?
Lider du av dåligt samvete? Du borde ha stannat hos oss.
Stora M ristades in, kalsonger slängdes, albatrosser glidflög...
Du yrar... Det är febern.
Hör här! Fem levande människor slängdes ut - fem lik samlades in.
Jag kan bara föreställa mig din min och den gillar jag.
Pratade han om stora M och albatrosser?
Och en kalsong.
Varsågod, fröken.
Här i finns det som de dödsdömda bad mig ge till deras familjer.
Tyvärr har jag inte kunnat göra det.
Det där är en kopia av brevet bonden skrev till sin fru.
Originalet har jag skickat.
- Är ni här på grund av gas i lungorna? - Nej, spanska sjukan.
När man tror man undvikit döden, knackar den på.
Mathilde... Kan du inte gråta, så prata.
Kan du inte prata, så säg inget.
Men att prata kan göra att man börjar gråta.
Då kanske man säger det man inte sagt annars, om du förstår?
Men du kan också fortsätta tjura.
Lille Louis, hälsa Véro att jag lider av hennes tystnad.
Jag och Biscotte har försonats. Farväl, min vän. Bastoche.
Benoit Notre-Dame, nummer 1818. Du får vara utan brev ett tag.
Hälsa fader Bernay att jag vill betala i mars.
Han säljer gödslet för dyrt och är allt bra nyckfull.
Säg till Baptistin att inget ont sker om han bara lyssnar till sin mor.
Jag vet ingen bättre än henne. Jag älskar dig. Benoit.
"Till Tina Lombardi från Ange Bassignano."
Om Kikärten kommer in innan maten är klar, lever Manech.
Jag är inte hungrig.
Maten är klar, Mathilde. Hörde du?
Jag kommer.
Mathilde föddes den 1 januari 1900 så hennes ålder är lätt att beräkna.
År 1903 omkom hennes föräldrar i olyckan med buss 44.
Sen dess brukar Mathilda säga:
Mina föräldrar är aska. Mina föräldrar är aska.
Hennes farbror och faster, Sylvain och Bénédicte, uppfostrade henne...
...med hjälp av arvet som sköttes av advokat Pierre-Marie Rouviéres.
Vid fem års ålder fick hon polio och var sängliggande i månader-
- trots senapsomslag, pendlingar och buljong gjord på fyrklöver.
I dag är Mathilda 20 år. Hon spelar tuba.
Det är det enda instrumentet som kan härma nödsignalens ton.
Hunden Kikärten fiser när han sover.
Varje gång Bénédicte här det, säger hon:
Hundens fjärt gör livet bjärt.
Mathildes ben behöver daglig massage.
George Cornu, vice frisimsmästare, är hennes massör.
I början var hon generad, men hon vande sig.
När hon är på humör fantiserar hon om hur han överväldigas av åtrå.
Förresten så sa han en dag:
Ni har verkligen en vacker kropp, och jag har ju knådat en och annan.
Efter det visste hon inte vad hon skulle kalla honom.
Käre Georges...
Min käre Georges...
Jojo...
Ibland fantiserar hon om olika upphetsande situationer.
Mathilda behöver inte gå så långt innan hon når målet.
Men alltsedan han försvann-
- kan hon inte tänka på sin fästman när hon tillfredsställer sig själv.
Så är det bara...
Om jag var du skulle jag ge upp. Man kan inte jaga vinden.
- Han har ju inte hört av sig. - Han tillfångatogs säkert.
Och bor med en tyska med flätor och stora bröst.
En breton som äter surkål varje dag?! Omöjligt.
- Vill du ha hjälp? - Nej, behåll fötterna på jorden.
- Så klena är inte mina ben. - Vad sa du? Jag hörde nog.
Det du säger är klent.
Manech kan inte ha tillfångatagits. Vi tog ju tyskarnas skyttegrav.
Normalt tar segrarna fångar.
Då är han tokig eller gömmer sig för att undvika straffkolonierna.
Önsketänkande, Mathilde. Var lite förnuftig nu.
Du är ung och vacker och hittar lätt en man, trots...
Det är något som inte stämmer.
Jag måste hitta "soppkökens fasa", Célestin Poux.
Vad skulle du vilja ha, grabben?
Eller fnasket från Korsika. Hon kanske vet mer.
I morgon åker jag till Paris. Jag vill hitta någon från Bingoskymningen.
GERNIAIN PIRE. PRIVATDETEKTIV Bättre snok än mården
Jag är van vid känsliga dokument. Skåpet är fullt av dem.
Jag har lyft fram ett och annat som annars hade glömts bort.
Titta bara här... En synnerligen delikat affär.
1917 spårar ett tåg med soldater ur på Mont Cenis. 425 döda.
Det visade sig att en officer hade gett order om avfärd-
- trots defekta bromsar. Poincarés regering mörklade saken.
Familjens enda chans att hitta officeren var...
- ...Germain Pire! - Bättre snok än mården...
Jag hittade deras officer. Till stor förtret för militärstaben.
På Craonnes kyrkogård.
Jag ska bara packa, sen ska jag hitta Poux Célestin-
-och korsikanens fästmö.
Vad är ert arvode. Monsieur "Bättre snok än mården"?
En mård skinnar bara duvor och kalkoner. För er blir det...
...20 francs om dagen. Plus mina utlägg, förstås.
Varför så lite?
Kom och hälsa, Hélène.
Oroa er inte för utläggen.
Germain Pire äter lite, dricker inget och håller i pengarna.
- Notre-Dame de Paris? - Nej!
Jag ringer från Paris angående Notre-Dame Benoit.
Ah. Benoit Notre-Dame. En redig karl-
-som dog för fosterlandet.
Men han var inte den enda.
Bor hans fru och son kvar?
Jag hör inget, mademoiselle Minet!
Nej, hon sålde allt och försvann utan att lämna en adress.
- Är det en kör jag hör? - Självklart! Vi är i en kyrka!
Men det hör jag att ni inte är.
Tack då, kyrkoherden.
Bingoskymningen?! Vilket hopplöst namn!
Ni tar väl er an hopplösa fall?
- Sånt där är inte charmigt längre. - Ta mig på allvar nu, då.
Du slösar bort arvet på ett groteskt korståg, Mathilde!
Bingoskymningen... Varför inte "Jippie tralala"?
Jag vill komma åt arméns arkiv.
Ponera att det finns ett uns sanning i det.
Då riskerar den som överlevt att skeppas till straffkolonierna!
Din efterforskning försätter dem i livsfara!
Var förnuftig.
Dina föräldrar litade på att jag tillvaratog deras intressen.
I deras intresse ingår min lycka.
Farväl.
Och tack, Pierre-Marie.
Ta det inte så, kära Mathilde. Jag tänker på din framtid...
Det smärtar mig att ditt tillstånd försämrats trots massagen...
Jag ska se vad jag kan göra.
Mirakel sker inte bara i Lourdes.
Goddag, jag söker Tina Lombardi som jag känt sen hon var liten...
Ursäkta, jag är Tina Lombardis ingifta farbror. Jag skulle vilja...
Jag sköter familjen Lombardis affärer och söker Tina.
Det gäller ett arv.
- Är det ni som söker Tina Lombardi? - Ja, det vill säga...
Har ni inte besökt Korsika?
Det är vackert, väldigt pittoreskt.
Men er Tina går på gatan någon annanstans.
En högt uppsatt person inom polisen fann hennes spår i Bar-le-Duc.
Valentina Emilia Maria Lombardi, kallad Tina-
- registrerades 1916 i närheten av 23:e regementet i Marseille.
Men efter vapenstilleståndet försvann hon.
Spåren försvann i Lyon trots mitt hårda arbete.
Jag tappade bort henne bland Lyons gränder.
- Ni gav upp. - Inte alls!
Pire ger aldrig upp. Pire är envis. Bättre snok finns inte.
Jättebra. Tack.
Bara lite...
Inte ögonen!
Var försiktig med den där.
Vad önskas?
Han är min fästman. Och han här, snickaren, tror jag att ni känner.
Vad törstig jag blev...
- Ett glas vin om dagen... - ...är bra för magen.
Min gammelfaster sa så. Hon dog 1911 i Besançon, 99 år gammal.
Hon var aldrig sjuk.
- Lycka till. - Ta i trä.
Kriget?
En hyena i botaniska trädgården. Jag spelade tuff och klappade den...
Bastoche och Biscotte gjorde den här.
- Biscotte? - Hans bäste vän.
Vid översvämningen 1910 räddade de en borgarbracka ihop.
Bastoche var duktig, men Biscotte var ett geni.
En mästare på stämjärn.
De här lederna är hans verk.
Till er.
"Lille Louis, hälsa Véro att jag lider av hennes tystnad."
"Jag och Biscotte har försonats. Farväl, min vän. Bastoche."
För att försonas måste man ha bråkat. Vet ni varför?
Ett mysterium.
De kämpade tillsammans vid Marne, Woëvre, Somme...
Plötsligt tålde de inte varandra.
Biscotte bytte kompani. Han dog på ett militärsjukhus när det bombades.
Jag är glad att de försonades innan.
Det är ingen rusning hit i dag.
- Får jag ett glas till? - Det är till att vara törstig.
En hand av trä men ett hjärta av guld. Skål för kärleken, den äkta!
Vem var Véro?
Véronique Passavant, hans dam. Han tog ofta med henne hit.
- Varför pratade hon inte med honom? - En otrohetshistoria, tror jag.
Här är 1917.
- Vad innebär de röda mapparna? - Försvarshemligheter.
För dem krävs tillstånd från högsta ort.
Hjälp honom.
Låt säga att ni är "högsta ort", då skulle vi väl få tillgång till dem?
Den inställningen hade inte gjort mig till officer.
Var glad att du ens fått komma in här. Det brukar ta månader annars.
Det är en enda stor röra.
- Var det Somme? - Bouchavennes, skyttegrav 108.
- Som det ser ut. Det är upprörande. - Låt mig hjälpa er.
- Tack för all hjälp. - Generalen är en god vän till mig.
I Bouchavennes dog två jag känner.
- Det lär ha varit hemskt där. - Jo, men det var det även i Paris.
Det var omöjligt att få tag i en taxi hem från operan.
Vi vill veta vad som hände i skyttegrav 108.
Skyttegrav 104, 105, 107... Vart har 106 tagit vägen?
Skyttegrav 108. Upp och ner dessutom.
Skyttegrav 108...
Grävd av tyskarna, togs av de våra och döptes till Bingoskymningen.
Varför inte "Jippie tralala"?
"6 januari, ingenting att rapportera.
Den 7 januari led vi stora förluster. De omkomna var kapten Favourier-
-löjtnant Estrangin. korpral..."
Underligt. En del av förlustlistan är hemligstämplad.
- Vilket innebär? - Jag beklagar.
- Kan man inte...? - Nej, man kan inte söka vidare.
Inte ens generalen kan göra något.
- Tack för att ni tog er tid. - Det var så lite så.
Tyvärr, där fanns bara tjänstelistor, kvittenser... Rutinsaker, helt enkelt.
- Det var förutsägbart. - Till och med väntat.
Nu går du för långt, Mathilde!
Jag hoppas att det inte är en försvarshemlighet.
- Om det är viktigt måste ni berätta! - Det är inget särskilt...
Ett permissionsbrev.
- Från presidenten? - Javisst.
Poincaré kan bevilja permission åt soldater som utmärkt sig.
Jag följer er ut.
Korpral Bouquet, Kléber.
Korpral Gaignard, Francis.
Menige Notre-Dame, Benoit.
Menige Bassignano, Ange.
Menige Langonnet, Manech.
Ni döms till döden för självstympning.
Om jag hinner räkna till sju innan tåget åker in i en tunnel-
- eller innan konduktören kommer, är Manech död.
Ett, två, tre...
...fyra, fem, sex...
Biljetterna, tack! April, april!
När tidningsstrejken är slut sätter vi in annonsen.
"All information om skyttegraven Bingoskymningen belönas."
Uppmuntra henne inte. Ta med henne till festivalen i Quimper i stället.
Varför då?
Då får du något annat att tänka på. Du kanske träffar en trevlig karl.
- Vad ska jag göra med honom? - Gifta dig, skaffa barn.
- Kan jag få lite? - Dricker du vin?!
Ett glas vin om dagen är bra för magen.
Var har du hört det?
Så sa ofta bar Main Mortes ägares gammelfaster...
- ...innan hon dog i Besançon 1911. - Vad?
I Besançon 1911...
...fanns en dam på 99 år vars brors sonson äger baren Main Morte.
- Hon sa ofta det jag sa. - Hon är redan full.
Titta.
En albatross är envis.
Han vet att vinden försvagas innan han.
Mitt grus! Mitt grus!
Véronique Passavant, 17 juli 1920.
Lille Louis berättade för mig om er.
Jag vill berätta om ett omtumlande möte.
Jag hade varit i Bastoches verkstad och tänkt.
- Jag söker Bastoche. - Bastoche?
Han dog vid Samme-fronten, visste ni inte det?
- Jag har andra uppgifter. - Vadå?
Jag sköter om döende patienter med syfilis.
En av dem vill ge er det här.
Om du inte vill dö täckt med variga bölder, bör du svara.
Soldaten som kom undan tillsammans med din Bastoche...
Säg att han är korsikan.
Nunnorna plågade mig som liten.
Tina Lombardi vet något som vi missat.
- Vad sa? - Lombardi vet något som vi missat.
Något som bevisar att Bastoche klarat sig.
Han och en av de meddömda. Slinkan tror att det är hennes Ange.
Men om Bastoche klarade sig tror jag han skyddade Manech.
Om han klarade sig! Om inte "om" hade varit...
Men utan "om" återstår det bara att hänga sig.
Sluta, gruset åker ut på gräsmattan!
När jag ser grus är det mer än en principsak - det handlar om stil.
Till unga fröken.
Järnhandel Leprince, Paris, 25 juli 1920.
Jag skriver angående er efterlysning av-
- Célestin Poux och andra från Bingoskymningen.
Jag kände honom. Större fixare har jag aldrig mött.
Tack vare honom saknade jag aldrig något.
Olivier Nergeton, samlare av mekaniska leksaker.
Célestin Poux, soldaternas skyddsängel och "soppkökens fasa".
Han hittade på förband som inte fanns för att få mer proviant.
Hälsa honom att han inte är glömd.
Etienne Mormon, lärare, 3 augusti 1920.
Han var en filur som t.o.m. dresserade kompaniets maskot.
Goddag, madame. Vilket väder! Germain Pire, privatdetektiv.
Ja, Mathilde har pratat om er.
Sylvain. be Mathilde komma ner. Monsieur Snok är här.
Poux har verkligen hoppat runt.
Två dagar i Dreux, tre i Troyes, fyra i Castre och fem i Sète.
Det krävs tur och tålamod för att få tag i honom.
Så synd.
Här. Hélène. Smaka på de här kexen. Du kommer att älska dem.
- Sitter ni inte bättre i köket? - Tack, Bénédicte.
Jag går väl, då.
Med Tina Lombardi är det annorlunda.
- Hon sopar igen spåren efter sig. - Och klär ut sig.
Och han som kallas Biscotte?
Det här är Benjamin Gordes-
- den dag han vann pris som bäste snickare för sjätte året i rad.
- Men... - Ja, mademoiselle.
Bastoches bäste vän Biscotte är ingen mindre än Benjamin Gordes.
En soldat ur deras kompani-
- sa att de var bästa vänner. Sedan hände något.
Varför berättar du inget? Berätta!
Jag vill inte slåss med dig. Sluta!
- Varför berättar du inget? - Vems idé var det?
- Inte var det min i alla fall! - Skitstövel!
Det var hans idé.
Givetvis var en kvinna inblandad.
Véronique Passavant bröt med Bastoche i juni 1916.
Strax efteråt slogs han med Benjamin Gordes.
Man behöver inte vara Pytagoras.
- De återsågs i Bingoskymningen. - Det var där allt slutade.
Eller började, monsieur Pire. Eller började...
Tina Lombardi verkar säker på att Bastoche lever.
Vad skilde honom från de andra fyra?
Han var den ende snickaren.
Han hade något de andra inte hade: tyska stövlar.
- Han var den ende med tyska stövlar. - Du har rätt!
Tina Lombardi vet att en man med tyska stövlar klarade sig.
Med sig hade han en soldatvän.
Jag mötte två soldater som såg ut som luffare.
Den ene hade tyska stövlar och släpade på den andra.
Förutom stövlarna vet vi att Bastoche försenades med sin bäste vän.
Precis.
Det kanske förändrade nattens utgång.
Om skalet förblir helt-
- lyckades Gordes rädda Bastoche och Manech.
Med den farten blir pajen aldrig gräddad.
Jag måste till Paris.
- Jag måste till Paris. - Igen?!
- Ditt arv går upp i rök. - Mina föräldrar är aska.
Lotsfiskar!
- Elodie Gordes? - Hon som säljer morötter.
Tack.
- Elodie Gordes? - Ja?
Honom känner jag inte!
Vem är det ni inte känner? Han här kanske?
Bråkade Bastoche och Biscotte för er skull?
- Gå! Jag har inget att säga! - Jag vill ju bara veta!
De möttes sista gången i Bingoskymningen.
Min fästman var där, med Bastoche!
I denna avskyvärda skyttegrav! Jag vill bara förstå!
Jag vill förstå!
Det är inte som ni tror.
Jag... Jag kan inte berätta. Ge mig er adress.
Jag är inte så bra på att skriva, men jag lovar att berätta allt i ett brev.
Mitt rus!
- Inget till mig? - Vad sa du?
- Inget till mig? - Bara tidningen.
De nämner hela världen, men inte Elodie Gordes.
- Vad dum du är. - Tvärtom, jag får veta massor.
Som att presidenten ska ta upp fallet med Bingoskymningen?
Det skulle han kanske ha gjort...
...om han inte fallit av tåget mitt i natten.
- Det bevisar att han sover i pyjamas. - Vad?
Han sover i pyjamas.
Fem lik samlades in...
Vi visste att du var en tjuv, men pyroman?!
- Är allt det till mig? - Nej, bara det här.
För en gångs skull samlar jag ihop brevbäraren och inte gruset.
- Utan grus är kriget rättvist. - Det finns inga rättvisa krig.
- En liten jäkel? - Ja, tack.
Det jag ska berätta måste ni behålla för er själv.
När jag mötte min man hade han fyra barn som inte var hans.
Han hade gift sig med en lungsjuk änka från Polen-
- och adopterat hennes barn innan hon dog. Själv hade jag en dotter.
Plötsligt var han far till fem barn. Tyvärr kunde han inte få några egna.
Ska ni köra över mamma?!
Vi fick fyra fina år.
Vi drömde om att åka till havet i varje fall en gång.
Sen kom kriget.
Jag intalade mig att Bastoche skulle ta hand om honom-
- men när han kam hem första gången i september 1.915-
- förstod jag att inget skulle bli som förr.
Alkoholen är det enda som håller oss uppe.
En dag såg jag soldatvänner-
- se ut som fyrverkeripjäser när ammunitionsförrådet exploderade.
En gång använde vi en kamrats kropp...
...som skydd.
Han hade grubblat på något länge. Andra natten berättade han.
Om jag deserterar tar gendarmen mig.
Min enda chans är att få ett sjätte barn.
Har man sex barn skickas man hem.
Men han kunde ju inte få barn.
Jag vågade inte tänka på hur hans tankar gick, men sen sa han det.
Om jag ber dig är det inte otrohet, särskilt inte med Bastoche.
Rör inte!
Varför inte?
Du får ändå vänta i nio månader och då är kriget slut.
Nej, det tar aldrig slut! De nio månaderna är nio månaders hopp!
En dag fanns en lapp från Bastoche i brevlådan.
Jag skulle hänga något färgglatt i fönstret om jag ångrat mig.
- Elodie? - Ja. Stig på.
- Vill ni ha kaffe? - Ja, gärna.
Varsågod.
Tack så mycket.
- Socker? - Nej, tack.
- Är det pärlemor? - Ja, Benjamin har gjort den.
- Vad lustigt att vi... - Konstigt att vi aldrig mötts...
Är inte barnen här?
Jo, men... de leker på gården.
- Något stärkande? - Ja, tack.
Nej förresten, jag... Jag har inte lust.
Nej, inte jag heller.
Vi kan väl säga att vi gjorde det? Det lugnar honom.
Det vore bättre för er. för mig... för alla.
När du ler öppnas en parentes.
Som snart stängs... I övermorgon, på stationen.
Snälla, ett sista leende.
För att stänga parentesen igen.
Jag blev inte ens gravid.
Men det var inte rädslan som plågade min make.
Det var Svartsjukan.
"Var? När? Hur ofta? Vilka ställningar? Njuter du?"
Det blev en tortyr för oss båda.
Bastoche är död, som ni vet-
- och min make dog när sjukhuset i Combles bombades.
Det var bra att få skriva av sig.
Ibland tror jag att jag ska bli tokig. Elodie Gordes.
Mathi! Skynda dig! Advokat Rouvières är i telefon!
Kom fort!
- Hallå? - Det är Pierre-Marie.
Jag har en tråkig nyhet.
Eller rättare sagt något tråkigt som du redan vet.
Något som du inte kan ignorera längre.
Du hade rätt i en sak:
Manech och de andra var i skytte- graven med det underliga namnet.
De ligger på kyrkogården i Herdelin-
- efter att först ha begravts provisoriskt under en presenning.
Det var allt, kära Mathilda.
I juni 1909 var Mathilda nio år. Manech Langonnet var tio.
Gör det ont när du går?
Det var antingen en fredag eller en lördag, Mathilda minns inte längre.
Har du några vänner?
Jag kan vara din vän.
Luktar jag fisk?
Har du varit högst upp i fyren?
Jag kan bära dig hela vägen upp.
Fyrvaktaren är min pappa!
Näbbgädda! Skenheliga groda! Mallapa!
Passa dig, snorunge!
Ser man långt från fyren?
Jag är fyrtornets spöke!
Jag ska äta upp dina öron!
Jag ska sätta dig i fängelsehålan!
Jag är bläckfiskens servitör!
Hundens fjärt gör livet bjärt.
Manechs medelpunkt Mathilde!
Mathildes medelpunkt Manech!
Manechs medelpunkt Mathilde! Mathildes medelpunkt Manech!
Manechs medelpunkt Mathilde!
- Jag röker inte. - Jag vet.
Den är för att skaffa nya vänner.
Om jag hinner före bilen till kurvan återvänder Manech levande.
Om jag hinner före...
Om jag hinner före bilen till kurvan...
...återvänder Manech levande!
Om jag hinner före...
Goddag!
Du som skröt om att du var ett år äldre än jag.
Nu är jag äldre än du.
Han som gav dig vanten heter Poux.
Célestin Poux. Lustigt namn, va?
Och han som fått i uppdrag att hitta honom heter Pire, Germain Pire.
Det är inte mycket bättre.
Och han har varken hittat honom eller fnasket från Korsika.
Tråden är av, Manech...
...men jag ger inte upp. Jag tror på Tina Lombardi-spåret.
Men jag måste vara säker, förstår du.
Det är därför jag måste få tag i Célestin Poux.
Du är verkligen irriterande.
Vi skulle ha det bättre i Bretagne.
Nu går vi.
Du blir förkyld.
Thouvenel!
Vad vill ni?
Vem är ni?
Var det ni som ringde? Vem är ni?
Dagarna går utan något nytt om Célestin Poux.
Mathilda försjunker in i sorgen.
- Om hon inte äter, svimmar hon. - Lämna märgbenet till henne.
Det slutar med att även vi blir olyckliga.
Till slut, mitt i natten den 15 september 1920-
-knöts tråden ihop igen.
"Seger! Skickar flyttfågeln Poux till er"-
- "med Guds och Harley Davidsons hjälp. Germain Pire."
Célestin Poux. asfaltens fasa. Var det er annons?
Och Mathilde knyter hårt sina nävar-
- för att inte börja skaka och gråta som en dum gås.
Jag såg inte med egna ögon när er fästman sköts ner.
Jag råkade stöta på Lebèque.
Han var född i Meuse, eller rättare sagt i farstun-
- men kunde i varje fall se skillnad på kaffe och magmedicin.
Jag blandade i koltabletter i kaffe som jag bytte mot tobak.
Levde Manech sista gången ni såg honom?
Han var svår att missa.
Han stod och ristade in M i ett förkolnat träd mitt i Ingenmansland.
Han ristade in tre M innan albatrossen sköt honom.
Albatrossen?
"Albatross: stor sjöfågel som lojt följer med på resan"-
- "över bittra avgrund ."
Charles Baudelaire.
1915 var albatrossen ett tyskt plan med kulsprutan där bak.
Man sköt ännu inte genom propellern.
- Var det ni som gav honom vanten? - Ja. En röd i ull.
En före detta flickvän stickade halsdukar och vantar.
En grupp senegaleser fick en hel hög i utbyte mot tyska guldtänder.
Jag lät smälta ner dem och köpte mig hojen där ute.
Är ni säker på att Manech är död?
En som såg kroppen sa att med en sådan skada-
-var det ingen tvekan.
Men med egna ögon såg jag bara tre av de fem dö.
Jag ger mig! Skjut inte!
Ha förbarmande! Jag ger mig! Släpp in mig!
Jag är på er sida!
Jag är inte fransos, jag är korsikan! Jag har inget emot tyskar!
Stackars jävel.
Så han är inte fransos? Då annullerar vi hans födelseattest.
En av de våra gjorde slut på honom.
Thouvenel - en elak, skjutglad typ.
Ett hjärta av sten, men oerhört träffsäker.
Stackars jävel.
Ni verkar tycka om det.
Jag skulle döda mina föräldrar för en köttgryta.
Lugn, han är föräldralös.
Det är som syltad tryffel. Om ni tycker om tryffel, så har jag...
Vem mer såg ni med egna ögon dö?
- Han som angripits av kallbrand. - Six-Sous.
Ja, svetsaren.
Kamrater! Innan jag dör har jag en sista önskan:
Att få stå upp och pissa som en man!
Sen får ni skjuta hur mycket ni vill!
Farväl till livet, till kärleken
Farväl alla kvinnor
Det är över nu! För alltid!
Detta avskyvärda krig
På Craonnes platå kommer vi att stupa
För vi är alla dömda Vi är alla offrade
- Och Bastoche? - Vi kunde inte hitta honom.
Inte ens när han svarade på uppropet morgonen efter.
- Han måste ha varit buktalare. - Nej, snickare.
Likväl blev han skjuten samtidigt som er fästman.
Planet fattade eld och störtade bland tyskarna. Tillbaka till avsändaren.
Och bonden från Dordogne?
Han gömde sig väl. Men det räddade honom inte.
Tyskarna uppskattade inte att kärran störtat.
Titta inte! Det gör det bara värre.
När jag återkom med käket bröt helvetet loss.
Det sköts åt alla håll och kanter.
Det går inte att föreställa sig hur det var.
Ben som inte lyder en, hjärtat som slår som på ett skräckslaget djur...
Det var då jag såg bonden från Dordogne pulveriseras.
Vi måste attackera innan vi slaktas.
Bajonett på!
Allt som jag hittills berättat är bagateller.
För Frankrike!
Framåt!
Vi hade passerat fångarnas lik-
- när tyskarnas kulsprutor satte igång. Vi utplånades.
- Lavrouye behöll pappret för sig. - Bårbärare!
- Vad då för papper? - Han hann inte säga mer.
Den kvällen fick alla tre portioner var av soppan.
Favart och Chardolot gick igenom förlustlistan.
Varför är de fem dödsdömda med på bataljonlistan?
- Det är våra order. - Det luktar skumt.
- Det luktar Lavrouye. - Och soppa. Ät innan den kallnar.
Den är redan kall.
- Ni såg alltså bara tre dö. - Med egna ögon.
- Falska förhoppningar gör bara ont. - Så falska är de inte.
Ni vill väl ha plommonkaka?
- Med lite tjock grädde. - Låt gå. då.
Jag älskar livsnjutare.
- Jag lägger henne. - Vi ska nog alla sova nu.
Sakta ner! Så där, ja!
Brist på kontroll och ingen stil. Ni är bättre på att kratta än sladda.
- Jag skjutsar er till nästa låda. - Och min cykel?
Den tar jag. Jag krigade och smet inte från min post.
- Jag smet inte. Jag har astma! - Och trots det cyklar ni!
- Ja, men vid havet! - Bra ursäkt!
Célestin, det är ingen sidovagn!
- Karlar! Som småpojkar i ett nafs. - Så länge de inte leker soldater, så.
"Hälsa fader Bernay att jag vill betala i mars."
Varför skriva såna banaliteter?
Det måste finnas en kod.
Men en kod mellan två älskande dechiffreras inte i första taget.
Och Bastoche? Någon såg de tyska stövlarna. Han måste ha överlevt.
Inte alls. Korpral Gordes ville inte släppa ut honom med fiendestövlar.
Om tysken tar dig, förstår de att du tagit dem från en av dem.
Tina Lombardi har följt fel spår.
Soldaten med de tyska stövlarna var inte Bastoche.
Det var Gordes. Helt rätt, mademoiselle.
Han hade med sig en grabb som hette Desrochelles.
Jag träffade två bårbärare som precis mött dem.
- Är du från Bingo? - Kanske det.
Korpral Gordes är sårad i huvudet och går med en svårt skadad grabb.
- De gick för att få hjälp. - Med tyska stövlar. Anarki!
Anarki...
- Vad hände, Mathi? - Vad sa jag för något?
Öppna. Mathi!
Var förnuftig nu!
- Vad gjorde ni? - Inget, jag...
- Du vet att Manech är död. - Det där är besatthet.
Nej. det är hopp. Monsieur Poux dödade det.
Hur kan jag gottgöra er?
Ta mig till Bingoskymningen.
Ni liknar en indisk prinsessa på sin elefant.
Med sina drevkarlar på den stora sorgejakten.
Här var det. Precis här.
Hundra meter ditåt, mittemot Bingo, var tyskarna skyttegrav.
Men var är den förkolnade stammen?
Alla stubbar och spillror användes till att fylla igen gravarna.
De fem med bandagerade händer var där.
De låg under en presenning med lite jord över sig. Ingen vacker syn.
Den yngste såg ut som ett barn.
Minns ni om han bar en vante? En röd ullvante.
Alla hade bandagerade händer, men..
Nej, jag minns ingen röd vante.
Athos! Jag gillar inte när han gräver här.
Det är lätt hänt att man stöter på något otäckt-
-och blir av med en lem.
Det är kryptan i kapellet som låg mellan tyskens och vår skyttegrav.
- Det finns bara små tegelrester kvar. - Jag känner inte igen mig!
Kan Manech ha tappat vanten?
Den var välgjord och satt åt hårt.
Den andra använde jag till att lyfta av heta grytlock.
Han kanske tog av den när han ristade i stammen.
Nej, det tror jag inte.
Vad var det för röd? Knallröd?
Ja, med vita detaljer på. Som larver på ett paradisäpple.
Ursäkta sättet att närma mig på-
- men min makes familj har lidit så av kriget.
Jag ville inte gå fram till ett bord med en fransk soldat framför honom.
Vad vet ni?
Min bror Gunther såg er fästman rista in tre M i en stam.
Han bar en röd vante med vita prickar.
En vän till Gunther berättade allt.
När vårt plan sköt mot er fästman mådde alla illa.
Direkt efter bröt helvetet loss.
Gud skonade den franska soldaten två gånger.
Sen... attackerade er sida.
De dödade min bror.
Han blev 23 år gammal. Jag har varit vid hans grav.
Det gör mig ont.
Tiden läker alla sår.
Jag måste gå innan han blir orolig.
Så jag dödade det inte helt?
Ursäkta?
Hoppet!
- Vad har hänt? - Tina Lombardi ska giljotineras.
Hon kallas för "Officersmörderskan".
Hon dödade Lavrouye och Thouvenel-
- och planerade att döda marskalk Pétain.
Du använde rullstolen för att få mig att mjukna.
Ni var den enda jag ville prata med. Vi påminner om varandra.
Vi lämnar dem ensamma.
- Ni hade kunnat göra samma sak. - Det tror jag inte.
- Är ni inte jätterädd? - Nej.
Och jag ångrar inget.
Förutom håret.
Jag klipps i pottfrisyr innan halshuggningen.
Tänk att se ut som Jeanne d'Arc när jag återser min "ängel".
- Varför skulle Pétain dö? - Straffet var hans idé.
Varför inte i så fall Poincaré som vägrade benåda dem?
Men vet ni inte?
Han benådade dem. Alla fem!
Det är ett permissionsbrev.
Lavrouye behöll pappret för sig.
Varför gjorde han så?
För att svin gör svinaktiga saker.
Men jag lovar er - jag tog hand om honom.
Vi gjorde samma undersökning... men på olika sätt.
I mina efterforskningar-
- stötte jag på en som vårdat Ange och de andra.
Han hade återsett en av de fem-
- en bastant karl, på sjukhuset i Combles.
Bastant, sårad i huvudet, med tyska stövlar.
En med tyska stövlar i sällskap med en sinnesförvirrad yngling.
Ja, så var det. Helt säkert.
En bastant karl sårad i huvudet?
Hans chef hade rått honom att hålla tyst om dem.
Som ni förstår blev jag fylld av hopp.
Men strax därpå krossades mina illusioner av fanjunkare Favart.
Han berättade hur Thouvenel hade skjutit min Ange med berått mod.
Honom tog jag också hand om.
Allt jag tänkte på var att undanröja alla som gjort min Nino illa.
Er "ängel" lämnade den här till er.
"Hämnas inte. Förstör inte ditt liv för min skull."
"Din ängel från helvetet."
Avgång till Paris, plattform två.
Gordes, han som bytte stövlar med Bastoche, var han bastant?
Biscotte? Nej, han var som vi.
Hörde ni något mer om Desrochelles?
Ja, att han bor ensam med sin mor.
Tyvärr måste jag lägga på. Båten till Venezuela avgår snart.
- Lycka till. Célestin. - Ni med.
Ni visste om benådningen.
Jag ville inte strö salt i såren.
- Jag vill be er om en sista tjänst. - Rör det Bingogrejen?
Son till Paul Desrochelles från Sarreguemines, död 1897.
Jean Desrochelles. Ja, det är han! Förlåt? Ett ögonblick...
I Saintes... i Charentes. Tack!
Visst anade ni vad Tina Lombardi gjorde, monsieur Pire?
- Jag ville inte stöta mig med henne. - Snoken smiter när pantern jagar.
Nej, han håller sig bara på avstånd.
Jag har ett nytt spår åt er.
Jean Desrochelles, evakuerad från Somme-fronten den 7 januari 1917.
Bor med sin mor...
- ...i Saintes i Charentes. - Ni har ju redan gjort allt!
Ni ville tala med mig?
Min brors kamrat som jag nämnde-
- mindes något som kan vara av intresse.
Fransoserna som eskorterade honom måndag morgon-
- ville passera Ingenmansland. De fick syn på de dödsdömdas lik.
Ett låg i en slags källare vilket verkade förvåna fransoserna.
Jag vet inte om det kan vara till någon hjälp.
Tack.
"Hälsa fader Bernay att jag vill betala i mars."
"Han säljer gödslet för dyrt och är allt bra nyckfull."
- "Han säljer gödslet för dyrt"... - Det måste vara en kod.
Monsieur Snok har ringt.
- Saintes var en nitlott. - Jag vet.
Hallå! Ja, det minns jag, mademoiselle.
Fader Bernay? Ingen aning. Jag känner ingen som heter så.
Benoît gödslade med gödsel från sina egna djur.
Tack, kyrkoherden.
Jag måste dechiffrera brevet. Vi är nära nu!
"Vara Bernay mars. Sälja allt."
“Såg inget. Lyssna ingen. Benoit."
- Var är gården "Världens ände"? - I slutet av vägen.
- Och om han inte kommer? - Han kommer.
Kom tillbaka om två timmar.
Goddag, Mathilde. Det är farligt att vilja återuppväcka de döda.
Dagen då din annons var i tidningen-
- visste jag att gendarmen snart skulle knacka på.
Lugn.
Jag försäkrar att jag hade möjlighet att göra mig av med dig.
Vi visste att du var tjuv, men pyroman?!
Jag kunde inte döda dig. Min fru får ta sig an djuren nu.
- Kriget fick mig att tappa stinget. - Ni vet vad jag vill höra.
Lever han?
Han var illa däran sist jag såg honom, men han är segare än vad man tror.
Sprid ut er.
När det var lugnt sov jag.
- Gaignard! - Tror ni att vi är på bordell?!
- Bouquet! - Vad vill du?
Notre-Dame!
Notre-Dame?
Sen ville hallicken ge sig, svetsaren från Paris dödades...
...och din fästman ristade i trädet. Det var då albatrossen kom.
Jag vaknade till när marken började skaka.
Jag förstod ingenting. Allt jag såg var luckan som öppnat sig.
För Frankrike! Framåt!
De passerade Ingenmansland.
Vid andra tysklinjen pepprades de av kulsprutorna.
Några timmar senare väcktes jag av röster.
Herregud. Bastoche är död! Vi kan inte lämna honom här.
- Vi hämtar honom senare. - Bastoche är död...
- Han där rör sig fortfarande! - Blåbäret. Han kommer också att dö.
Explosionen öppnade luckan och en svårt skadad person kom ner.
Bastoche är död.
Vi kommer alla att dö.
Jag kände igen Bastoches vän, han som tagit de tyska stövlarna.
När jag hade ätit rökte jag hans cigaretter.
Då hörde jag röster igen.
- Kom och titta! - Det var som fan.
Det är inte Blåbäret.
- Vad gör han här? - Var är bonden från Dordogne?
Monsieur...
Monsieur! Monsieur!
- Jag fryser. - Oroa dig inte.
Er fästman ville leva, det såg jag i hans ögon.
Jag la honom över mina axlar och började gå.
Han var brännhet av feber, jag kände värmen mot min rygg.
Han yrade också. Han pratade om ett hjärta som slog i handen.
Hej. korpral!
- Sjukhuset i Combles är nära. - Vi kan bära din vän.
Det behövs inte. Om ni träffar någon från Bingo-
- hälsa dem då att Gordes och Desrochelles är på sjukhuset.
Jag anlände precis innan det smällde.
Ett ljushuvud hade placerat sjukhuset-
- i en hangar med en zeppelinare fylld med väte.
Blåbäret har precis förflyttats.
Klarar han sig?
Skadan på höften är inte så farlig, men lunginflammationen är otäck.
Jag skrev in er med de namn ni bär runt halsen.
Jag vill inte veta mer. Lycka till.
Blockera vinschen!
Snälla! Snälla!
Jag tog mig till Bernay till fots.
Jag visste inte om min fru fått brevet-
-så jag väntade vid bussen varje dag.
Vi köpte en gård här.
Den mest isolerade. Den kallas för "Världens ände".
Det var allt.
Farväl.
Vad lustigt. Ni sköt er mitt i livslinjen.
Jag dog vid Bingoskymningen, precis som din fästman.
Låt mig få veta om Jean Desrochelles lever.
Du vet var jag finns.
Kom in för all del. Till jul kan du komma nedför skorstenen!
- Till mademoiselle Mathilde. - Tack, jag ger henne det sen.
Om jag vore ni, skulle jag väcka henne.
Vad är det?
"Han lever. Stanna där ni är."
"Stanna där ni är. Jag kommer. Germain Pire."
Vad dum jag är.
Bättre snok än mården, snabbare än gasellen!
Han lever men minns ingenting.
Total minnesförlust. Han har fått lära sig läsa och skriva igen.
Läkarna som följt honom i alla år hyser inget hopp.
Men varenda minnesförlust är individuell.
- Var är han? - I Milly-la-Forêt.
Han har precis förlorat sin adoptivmor.
Känner ni monsieur Pire, Pierre-Marie?
- Ryktesvägen - Angenämt.
- Jag tror det först när jag ser det. - Med egna ögon!
Jean Desrochelles mor var 40 år när hon fick honom.
- När gendarmen hämtade honom... - För att fylla på fronten.
...föll hon ihop av sorg. En dag kom en av sonens vänner...
Chardolot.
Tyvärr var det Jean.
Han hade träffats av en granat och var död sen flera timmar.
Jag måste också berätta...
Den yngste av de dömda kan ha tagit Jeans identitet...
...genom att byta bricka.
Hon måste ha chockats när sjukhuset ringde-
- och bad henne komma till sin sons sjukbädd.
Han sover, jag lämnar er ensamma.
- Goddag. Vem är ni? - Din mamma, min älskling.
Jag är din mamma.
Jag undersökte saken.
Madame Desrochelles avled för två månader sen.
Hon blev överkörd av en lastbil. Och det är inget antagande.
Det är vad gendarmeriet sa.
Var inte ledsen.
Madame Desrochelles led inte. Hon dog ögonblickligen.
Det är inte det, jag känner mig bara så dum.
Jag trodde inte på dig, Mathilde! Det borde jag ha gjort. Förlåt mig.
Under det som senare skulle kallas "Milly-expeditionen" -
- var solen, himlen och hela naturen med henne.
Hon gjorde sig så vacker hon bara kunde:
Vitt för fräschör, rött på läpparna, plockade ögonbryn-
- men inget svart på ögonfransarna. Hon visste hur det blev när man grät.
Han väntar er. Han vet att en flicka han älskade ska komma.
Han tyckte att ert namn var vackert. Han väntar på er i trädgården.
Gör det ont när du går?
Vill du se vad jag gör?
Jag visar dig sen när jag är klar.
Men varför gråter du?
Och Mathilda lutar sig tillbaka i stolen-
- lägger händerna i knät och tittar på honom.
I den ljumma vinden i trädgårdens ljus-
-tittar Mathilda på honom.
Hon tittar på honom.
Subrip: TomTen
Översättning: SDI Media Group
[SWEDISH]